MAGIC BOX uvádí
Hrají
ILUZIONISTA
Hudba
Kostýmy
Střih
Výprava
Kamera
Výroba
Produkce
Námět
Scénář
Režie
To je ona! Poznávám ji! Chce nám něco říct!
Prosím vás, dělejte něco!
Jménem Jeho Veličenstva císaře a města Vídně
zatýkám Eduarda Abramowitze alias iluzionistu Eisenheima
za rušení veřejného pořádku,
šarlatánství a ohrožování mocnářství.
Pusťte ho!
Zatýkají ho! Zatkli Eisenheima!
Vrchní inspektor Uhl.
Jdete pozdě.
Omlouvám se, Výsosti. Chtěl jsem dořešit ten případ.
- Stále je co řešit? - Jen maličkosti.
Udělal to zas?
- Jak to dělá? - Bohužel ještě nevíme.
- Zeptal jste se ho? - Nechce o tom mluvit.
Pro ten případ máte jistě svoje metody.
Chci to uzavřít. Určitě na něj něco máte.
Něco z minulosti.
Něco snad ano.
O jeho životě víme prakticky všechno.
Mluvili jsme snad s každým, kdo ho někdy znal.
Jako chlapec se prý setkal s potulným kouzelníkem.
Hochu...
Jedna verze praví, že ten člověk pak zmizel.
A s ním i ten strom. Kdoví jak to vlastně bylo?
Lidé si začali myslet, že má jakousi zvláštní moc.
Nebo že je aspoň jiný než ostatní.
A pak potkal ji.
- Nezakopni! - Spadne ti to! - Pusť to, ty drbane!
- Pozor, díra! - Pusť to!
Vytáhni si kartu.
Vrať ji zpátky do balíčku.
A teď se dívej.
Vévodkyně z Těšína, tady nemáte co dělat.
Jsou to venkovani. Nezapomeňte, kdo jste.
Odvezli ji zpátky na zámek a nesměli se scházet.
Ale oni se brzy scházet začali.
V dalších letech vždycky našli způsob, jak být spolu.
Honem, pojď.
V Číně je jeden kouzelník, který nechává mizet věci.
- Dům, vůz, cokoli. - Pojedeme za ním.
- Pak budeme pořád spolu. - Nikdo nás nenajde.
Slib, že mě vezmeš s sebou.
Jednou určitě.
Jednou spolu utečeme. Zmizíme jim.
Dá se to tajně otevřít.
Ten obrázek jsem chtěla.
Sofie, jsi tam?
- Musíme si pospíšit, už jdou! - Vévodkyně z Těšína!
Vévodkyně z Těšína...
Nech nás zmizet.
Vévodkyně!
Stůjte!
Nedělejte to! Pusťte mě!
- Nechte mě! - Čekají na vás. - Ne!
Prosím vás, pusťte ji! Ne!
Nechte nás!
- Pusťte mě! - Sofie!
- Eduarde! - Sofie!
Sofie...
Drž se od ní dál. Příště tě zatkneme. I tvou rodinu.
Co bylo dál, je zahaleno tajemstvím.
Víme, že obešel celý svět,
začal předvádět svá kouzla na veřejnosti
a přijal jméno Eisenheim.
Za necelých patnáct let přijel do Vídně.
Život a smrt,
prostor a čas, osud a náhoda.
To jsou hybné síly vesmíru.
Dámy a pánové, představím vám muže,
jenž pronikl do těchto tajemství.
Vrací se ze vzdálených končin, kde stále vládne temná magie,
aby předvedl, jak lze potlačit přírodní zákony.
Přichází Eisenheim!
Směl bych si od někoho půjčit kapesník?
Třeba od vás, madam.
Děkuji.
Chvilku strpení.
Když dovolíte,
nyní se zamyslíme nad problémem času.
Hned jak přijdeme na svět, unáší nás jako proud.
Umíme ho změřit a pojmenovat, neumíme mu poručit.
Neumíme ho zrychlit ani zpomalit.
Nebo ano?
Nezažili jsme krásnou chvilku, která příliš brzy skončila?
Nechtěli jsme, aby trvala déle?
Neměli jsme dlouhou chvíli, když jsme se někdy nudili?
Nechtěli jsme čas popohnat?
Ujišťuju vás, že jsou skutečné.
A vy, madam, kde máte ten kapesník?
Bravo! Výborně.
Pane, dejte nám něco. Prosím vás, dejte nám!
- Proč žebráte? - Jsme chudí.
- Myslíte, že jste chudí? - Ano.
Něco ti ukážu. Nejsi chudý.
- Máš všechno, co potřebuješ. Tady. - Děkuju.
Děkuju.
To je pro tebe.
A tohle taky.
- Dobré jitro. - Dobré jitro.
- Kávu? - Ne.
- Štrůdl? Mám tu dva. - Nic, děkuju.
Vypadáte spokojeně. Jaká je tržba?
- Ujde to. Ze tří čtvrtin vyprodáno. - Výborně.
Bude to ještě lepší. Poslechněte si tohle.
Bezesporu svými kouzly předčí většinu varietních kouzelníků.
Některé jeho kousky nejsou pouhou iluzí, nýbrž uměleckým výtvorem.
Je velmi mladý, ale ve svém oboru mistr.
Uvidíte, že bude vyprodáno.
Vyděláme víc peněz, než se vám kdy snilo.
Snad to byl nějaký mechanismus, strojek potažený kůrou.
To mě taky napadlo. Ale co potom ti motýlci?
- Přece neviditelné nitky. - Příliš jednoduché.
- Kolik tam dnes budeme mít lidí? - Osm uvnitř a osm venku.
Možná zase uvidíte ty motýlky.
Prohlédněte poslední řady.
- Nesahat! - Pane Eisenheime...
- Kdo jste a co tu děláte? - Vrchní inspektor Walter Uhl.
Provádím inspekci v divadle. Viděl jsem vaše představení.
- Moc pěkné. - Co si přejete, pane inspektore?
Mám tu čest vám oznámit, že dnes přijde i následník trůnu.
- Následník? - Ano. Proto musíme provést inspekci.
- Tam by se atentátník nevešel. - Ano, ten pomerančovník...
Leccos jsem už viděl, ale něco takového ne. Je to úžasné.
- Díky. - Lámu si hlavu, jak to děláte.
Hlavně to s těmi motýlky.
Nikomu bych to neprozradil.
Jsem muž zákona, ale taky amatérský kouzelník.
- Opravdu? - Ano.
Karetní triky, mince, hbité prsty, znáte to.
Ale nic světoborného. Třeba mi dáte tip.
Prosím.
Ukážu vám svůj oblíbený trik. Sázíte se rád?
- Občas. - Vsadím trik s pomerančovníkem
proti tomu, že pokaždé uhodnu, ve které ruce máte kuličku.
Výborně.
Sevřete ji v pěsti, opřete si ruku o čelo a soustřeďte se.
- Hotovo? - Ano.
Předpažte.
- Máte ji v levé. - Ale... - Byla to možná náhoda.
- Váš kolega vám dal signál. - Ne. Je to mnohem primitivnější.
Když zvednete ruku k čelu, odkrví se. Vždycky bude bělejší.
Aha... To se mi moc líbí.
- Vemte si ji na památku. - Děkuju.
Ruka se odkrví...
Pane inspektore, promiňte, musím se připravit na vystoupení.
Vzdejte hold korunnímu princi Leopoldovi.
Dnešní večer bychom mohli uzavřít rozpravou o duši.
Všechna náboženství tvrdí, že duše po smrti neumírá.
Co to tedy znamená - zemřít?
Hledám dobrovolníka z publika. Někoho, kdo se nebojí smrti.
Prosím někoho... Ujišťuji vás, že vám nic nehrozí.
Je mi ctí, vévodkyně z Těšína.
- Znáte mě? - Ne.
- Vážně jsme se nikdy nesetkali? - Určitě ne.
Dívejte se mi přímo do očí. Neuhýbejte pohledem.
Zamávejte na sebe.
Otočte se dokola.
Pokloňte se před sebou.
Odejdi.
Zřejmě se jim to líbilo. Čekali na vás celých pět minut.
Výsosti, rád bych vám představil iluzionistu Eisenheima.
- Moc pěkně. - Díky, že jste přišel.
- Snad se vám to líbilo. - To je slabé slovo.
Hodně jsme o tom diskutovali.
Jen vaše asistentka, vévodkyně z Těšína, oněměla.
- Zhypnotizoval jste ji? - Svým způsobem.
Ten trik bych se rád naučil. Máte prý nadpřirozenou moc.
- Máte nadpřirozenou moc? - To jsem nikdy netvrdil.
- Položím vám pár otázek. - Nekazme si to.
- Nemusíte nic říkat, budu hádat. - Jak si přejete.
Za tím zrcadlem stojí vaše asistentky v pláštích.
Světlo na ně dopadá z rámu. Nebo soustava zrcadel?
I tak by se to dalo udělat.
Všechno chápu, až na toho ducha. To se vám povedlo.
- Podíváte se ještě jednou? - Třeba někdy večer v Hofburgu.
- Bude mi potěšením. - Tak platí. Sofie...
Pozveme největší kapacity. Budete se muset snažit.
Připravím si zvláštní číslo. Třeba vás nechám zmizet.
Když vám ji poslal na jeviště,
slyšel jsem cinkot peněz, ve kterých se budu topit.
Každá zámožná vídeňská dáma to bude chtít taky zkusit.
Je to nafoukanec! Jeho otec by z toho měl smrt, kdyby to viděl.
- Ona taky nebyla štěstím bez sebe. - Měla by si zvykat.
- Jak to? - Prý si ho má brzy vzít.
- Vážně? - Hodně riskuje. - Jak to?
On občas svým dámičkám pěkně zmaluje hřbet.
Jednu prý shodil z balkonu, aby zakryl stopy po výprasku.
Pro pana Eisenheima.
Dobrý den, Sofie.
Když jsem přišla na jeviště, hned jsi mě poznal.
Chvíli mi to trvalo, ale ano, poznal.
- Mohl jsi něco říct. - Já myslel, že ti to dojde.
Ano, jistě. Přišla bych rovnou na jeviště,
pozdravila tě jako přítele, a pak bys musel hned zmizet.
Zřejmě bys to udělala.
Ale nechápu, proč.
Snad ze stejných důvodů jako ty, když ses chtěla sejít v kočáru.
Je to jen hra, kterou s nimi musím hrát.
Sledují mě na každém kroku. Prý aby se mi nic nestalo.
Ano.
- Slyšel jsem, že ti můžu blahopřát. - K čemu?
- Budeš ženou následníka trůnu. - To ještě není jistě.
Má to jistou logiku.
Známe se už léta, i naše rodiny. Je velice inteligentní.
Možná víc než je zdrávo.
Ty máš štěstí, že ses dokázal osvobodit.
Často jsem si přála...
Co sis přála?
Znovu tě potkat.
Teď se ti to splnilo.
Ano. Splnilo.
- Těším se na večer v Hofburgu. - Já taky.
Tady je hlášení o vévodkyni z Těšína.
- Něco zajímavého? - Podívejte se sám.
S tím kouzelníkem?
Asi půl hodiny se projížděli, on pak vystoupil u divadla.
Co máme dělat?
Zajdete s námi na skleničku?
Prosím.
- Budete něco jíst nebo pít? - Ne, děkuji.
Pane Eisenheime, položím vám otázku,
zdánlivě ne příliš přátelskou, ale opak je pravdou.
Jaký je váš vztah k vévodkyni z Těšína?
- Opravdu to nezní přátelsky. - Však to říkám.
Jiní by si možná o tajné vyjížďce mysleli všelicos,
ale já chci zjistit, co za tím doopravdy bylo.
Dobře. Známe se od dětství.
- Znáte se? - Byli jsme přátelé.
Můj otec byl truhlář. Vyráběl nábytek pro jejich dům.
- Truhlářův syn přítelem... - Někdo něco namítal?
Ne, kdyby někdo něco namítal, vedli bychom jiný rozhovor.
On na vás v těchhle věcech hodně spoléhá, viďte?
- Jsem obyčejný státní zaměstnanec. - Slyšel jsem něco jiného.
Bude z vás policejní ředitel. Nebo vídeňský starosta?
- Státní tajemník? - Záleží na jeho náladě.
Snad nerozpustí parlament, než se tam vyšplháte.
Má různé pokrokářské myšlenky, ale bude z něj dobrý císař.
- Prý k němu máte velmi blízko... - Tak heleďte...
Ano, říká se, že k němu mám velmi blízko,
ale pravda je, pane Eisenheime, že já jsem syn řezníka,
kdežto on je následník trůnu. Jak blízko k sobě můžeme mít?
Chápete?
Nenamlouvejte si, že dokážete hrát jejich hru.
Sleduju ji zpovzdálí už spoustu let
a můžu vám s jistotou říct, že není trik, který by neznali.
Nemá to cenu.
Můj dnešní host není estrádní umělec.
Spíš čaroděj, který upsal duši ďáblu
a na oplátku získal nadpřirozenou moc.
Některé naše přítelkyně nás o tom přesvědčují.
Ale žádný strach. Všechno může být a bude vysvětleno.
Všechna tajemství budou odhalena.
- To je císař? - Ano, váš otec.
Já nevěděl, že ho taky pozvali.
Skutečně to připomíná otce. Ale styl je moc moderní.
- Nejsem velký malíř. - To ne.
Žádné tahy štětcem. To vidím jasně.
Barvu jste asi nanesl pomocí nějaké chemikálie.
Máte v rukávu stříkačku?
- Dovolíte? - Když myslíte...
- Myslím. - Nechte ho, ať pokračuje.
- Mám tu sedět, když je to jasné? - Ano.
On vás chce ošidit, já osvítit. Který cíl je ušlechtilejší?
Rozsviťte, prosím, aby Jeho Výsost lépe viděla.
- Ať pokračuje, Leopolde. - Nechte ho, Leopolde.
Tak dobře. Dám vám úkol.
Zkuste nás ohromit bez těch svých pomůcek.
Jak je libo.
Máte krásný meč. Smím se podívat?
Dovolíte?
Co je zdrojem síly? Schopnosti, osud či boží úradek?
Všichni známe příběh meče zvaného Excalibur.
Byl vklíněný do kamene
a takhle tam stál.
Mnoho chrabrých rytířů se ho snažilo vytáhnout.
Povedlo se to jen Artušovi. Dokázal tím své právo vládnout.
Kdo ten meč vytáhne?
Pane... Vytáhnete ten meč?
- To mě nepřekvapuje. - A co vy, pane?
Ať se nepřetrhneš, bratranče.
Budeš dlouho živ.
Děkuji za spolupráci.
Když ho nevytáhnete, nestanete se císařem.
Váš otec se dožije stovky!
Meč se vrátil ke svému majiteli.
Pro dnešek již dosti nezávazné zábavy.
Kdo má zájem o vážnější diskusi, račte se mnou na skleničku.
- Zavřete ho. - Je moc populární, Výsosti.
Jistě si nějak poradíte.
- Cos mu to udělal? - Sám si o to řekl.
Co tě to napadlo, udělat takovou hloupost?
Pojďte, vévodkyně. Nenecháme prince čekat.
- Líbilo se vám to? - Bylo to úžasné.
- Kdo ti řekl, kde mě najdeš? - Tvůj impresário.
Chcete-li zůstat ve Vídni, potřebujete mou pomoc.
Chtějí mě vyhnat z města? Dobře! Já se budu bavit!
Přestaň!
- Přišla jsem ti pomoct! - Proč?
- Proč tě zajímá, co se mnou bude? - Protože jsme přátelé!
Znali jsme se jen krátce. Je to dávno. Nic o mně nevíš.
Tak proč jsi se mnou mluvil? Proč jsi mi říkal...
Nosila jsi ho celou dobu.
Občas jsem se na něj dívala a představovala si, kde jsi.
Zdály se mi sny, že jsem odešla s tebou.
A pak jsem se vzbudila a uvědomila si, kde jsem.
V mých snech jsi měl kratší vlasy a neměl jsi vousy.
Kam jsi vlastně odešel?
Na strýcův statek u Prahy.
Jak exotické.
Pak do Ruska, do Malé Asie, mnoho let jsem žil v orientu.
- Tak dlouho... - Pořád jsem se chtěl vrátit.
Ale doufal jsem, že to už brzy najdu.
Co?
To pravé tajemství.
Viděl jsem podivuhodné věci,
ale neodhalil jsem jedině, proč na tebe nedokážu zapomenout.
Chce, abych jela do Budapešti. Ohlásí tam naše zasnoubení.
Chce si naklonit Maďary. Korunují ho svým králem.
- Do toho má co mluvit jeho otec. - Toho chce svrhnout.
To pro něj může špatně dopadnout. I pro tebe.
Neměla by ses toho účastnit.
Jsem součástí jeho plánu. Maďary si získá svazkem s mou rodinou.
- Opusť ho. - To není tak snadné.
Zruš zásnuby a odjeď se mnou. Nebo nic neříkej a utečeme.
Do nejdelší smrti nás bude pronásledovat.
A až nás dohoní, zabije nás.
Podívej se na mě.
Opravdu se mnou chceš odejít?
Ano, chci.
Tady jste! Jak jsem tušil, zakázali nám dál hrát.
Jste spokojený? Dosáhl jste svého?
Nevadí vám, že na všechna představení bylo vyprodáno!
- Vás to netíží! - Máme peníze?
- Prosím? - Máme ještě peníze?
Něco ano, ale mohli jsme mít mnohem víc.
Bude to muset stačit.
- I druhý účet. Všechno. - Jistě, pane Eisenheime.
Děkuji.
- Určitě to byla vévodkyně? - Dám na to krk.
- Co bylo v tom kufru? - Nevím.
Je u prvního vagonu.
Na mapě máte místo schůzky. Až to skončí, odjedete s ní.
- Já vás pak dohoním. - Ona zná podrobnosti?
Ano. Nemáme moc času.
Jak víte, někdy sledujeme vévodkyni z Těšína a chráníme ji.
Včera se pohybovala ve společnosti jiného muže.
- Jakého? - Eisenheima, toho iluzionisty.
- Co dělali? - Sešli se a...
Osahávali se? Líbali?
- Souložili? - Nic z toho jsme neviděli.
Ale máme podezření, že spolu něco chystají.
Možná chtějí odjet, ale zatím si nejsem jist, Výsosti.
- Děkuji, inspektore. - Jakmile zjistíme něco dalšího...
Odpoledne byl u otce ve Vídni. Bude tu každou chvíli.
To je překvapení. Já myslel, že se ti tu nelíbí.
Myslíš si, jak jsi chytrá
a velice demokratická ve výběru přátel.
- O čem to mluvíš? - O tom tvém kouzelníkovi.
Vím, že jste se sešli.
Je to pravda. Jsme přátelé z dětství.
- Se všemi přáteli z dětství spíš? - Takhle se mnou nemluv.
- Budu mluvit, jak budu chtít. - Jsi opilý.
Asi už stárneš, že?
Matce bylo šestnáct, když se s otcem brali.
A co ty? Můžeš vůbec mít děti?
- Chceš mi dělat ostudu? - Tohle se tě netýká.
Všechno se mě týká!
Se mnou lože sdílet nebudeš, jestli jsi spala s ním!
Ty to nechápeš. Vůbec ho s tebou nebudu sdílet.
Do Budapešti s tebou nepojedu. Nechci být součást tvého plánu.
Neprovdám se za tebe.
Snad jsi nebyla tak hloupá, abys mu něco řekla.
Zmaříš-li moje plány, už tě nebudu potřebovat, chápeš?
Zítra pojedeš do Budapešti.
Radím ti, abys tu byla včas, i se zavazadly.
- A nedělej mi ostudu. - Sbohem.
Jak jsi to myslela? Vrať se.
Vrať se!
Tak ty mě neposlechneš? Ty děvko!
Ustup mi z cesty, prosím.
Nech mě!
Ne, to nechte. I ostatní lampy.
Vévodkyně z Těšína!
Tamhle!
- Neviděli jste ji nasedat do vlaku? - Ne.
Čekali jsme na ně ve Vídni. Předpokládali jsme, že je s ním.
- Mám zatelegrafovat do Budapešti? - Už se stalo.
- Kdo jste? - Rodinný lékař.
- Vy jste vrchní inspektor? - Ano.
- Chápete, že to musíme vyšetřit. - Jistěže chápu.
- Znáte příčinu smrti? - Vykrvácela.
Má ránu na krku, nad levou klíční kostí.
- Od nějakého nože nebo meče. - Smím se podívat?
Inspektore, tohle nestrpím! Princ by to také nedovolil!
Tohle není žádný cirkus!
Velice se omlouvám.
Díky, pane doktore.
- Možná ji přepadli cikáni. - Neodolali těm diamantům.
Pane inspektore!
- Ještě něco pro vás mám. - Copak?
V záhybu jejích šatů jsem našel tenhle malý drahokam.
Naposledy spatřena ve středu na cestě k loveckému zámečku.
- Dorazila kolem půl deváté. - Jak to, že jela sama?
- On ji zabil. A vy to víte. - Kdo že ji zabil?
Následník trůnu. Zabil ji. Nebyla první, a vy to víte.
- Má alibi, je v Budapešti. - Zavraždil ji, než odjel.
Fakta mluví proti vaší teorii.
- Chtěla ho opustit. - Kvůli vám? To je absurdní.
Zabil ji, protože ji nemohl nechat jít.
- Znala jeho tajemství. - Jaké?
- Zeptejte se inspektora. - Nechte toho!
- Jste úplně zkorumpovaný? - Ne, úplně ne.
Radím vám nikoho neobviňovat, a Jeho Výsost teprve ne!
Nebo sám skončíte ve vězení.
- Kde je strážný od brány? - Odjel s princem.
- Viděl ji někdo odjíždět? - Všichni už spali.
- A co tenhle? - Ustájil jí koně, když přijela.
Tady?
- Sem naše pravomoc nesahá. - Děkuji. Já vím.
Co to děláte?
Vyšetřuju.
Posloucháte toho kouzelníka?
- Podle všeho to udělal on. - Ne, myslím, že ne.
Korunní princ se vrátil.
Pane inspektore, měli bychom jít. Okamžitě.
- Co jste zjistili? - Naposled ji viděli cestou sem.
A určitě taky víte, že jsem ji pak vyhodil.
- Spáchala sebevraždu? - Ne, určitě to byla vražda.
- Máte podezřelého? - Brzo ho budu mít, Výsosti.
Koncem týdne jsme zatkli jednoho muže a obvinili ho z vraždy.
Ale já jsem věděl, že tohle Eisenheima neuspokojí.
Moji muži ho dál sledovali.
Nakonec překonal zármutek a koupil zchátralé divadlo.
To je ono.
Propustil impresária a chystal úplně nový program.
Kdo je to?
- Jmenuji se Frankel. - Odkud jsi?
Z Brunnu. Můj otec je brusič čoček.
Jak to, že jsi dnes tady?
- Nevím. - Jsi živý?
Jaké je to na onom světě?
Pověz nám to! Určitě znáš skrytá tajemství!
Oni to neberou jako trik.
Eisenheim vždycky dokázal diváky nadchnout.
Teď je však zaujal ještě mnohem víc, strhl je.
Prosím, madam.
Vyvoláváním duchů Eisenheim podal důkaz o nesmrtelnosti duše.
Duch znovu stanul před zraky vědeckého materialismu.
Spiritualismus povznese lidstvo k novým morálním výšinám!
"Je to revoluční hnutí.
Místo císařství nastolíme spirituální republiku."
Myslíte, že za tím vším je Eisenheim?
Proč mě otravujete s nějakým kouzelníkem?
Ukázalo se, že to není obyčejný kouzelník.
Je to šarlatán, podvodník.
Předstírá, že ovládá nadpřirozené síly.
Obžalujte ho z podvodu.
- Musíme dokázat, že jde o podvod. - Odhalte to a zatkněte ho.
Tohle je jen malá ukázka, ale jak vidíte, je to možné.
Ano, to vidím. Není to špatné.
- Nasadíme k jeho lidem volavku. - Ti Asiati nám nic neřeknou.
- Už jsem to zkoušel. - Zkuste to jinak.
- Co se tu stalo? - Tamhle je jeden duch z divadla.
- Kde? - Tamhle. Ten malý kluk.
Cvok...
- Kde je ta věc? - Tamhle...
Viděla jste to?
Tamhle stál. Já ho viděl.
- Kam ho vedete? - On nic neproved!
Chci vědět, jak to děláte.
Nejdřív pomerančovník, a teď tohle.
Musím všechna svá profesionální tajemství vyzradit policii?
Tentokrát ano, jinak vás nechám zatknout.
- Z čeho mě obviníte? - Třeba z podvodu.
- Promiňte, pane inspektore. - Co je?
Podívejte se z okna.
- Kdo je to? - Přišli kvůli němu.
Máte oddané příznivce. Co od vás čekají?
Netuším. Co říkají vaši agenti?
- Že chcete svrhnout monarchii. - Proč?
Protože následník trůnu je vrah?
Není. Vraha máme za mřížemi. Byl shledán vinným.
- Vězníte nevinného. - To nevíte. - Zato vy ano.
Taky půjdete za mříže, když mi nevysvětlíte své úmysly.
Propusťte ho!
Trest zpřísníme, vtrhne-li ten dav do budovy.
- Eisenheim! Eisenheim! - Tak co?
Co děláte? Stůjte!
Poslouchejte mě! Prosím, vyslechněte mě.
Děkuju, že jste přišli.
Mluvím s vrchním inspektorem. Došlo k velkému nedorozumění.
Chci vám říct, že to, co jste viděli v divadle, je iluze.
Trik.
Pouhý klam.
Neumím nikoho vyvolat z hrobu. Nedostávám zprávy z onoho světa.
Odpusťte, jestli jsem ve vás vzbudil falešné naděje.
Chtěl jsem vás jenom pobavit. Nic víc.
Vážím si vaší podpory, ale teď musíte jít domů.
Prosím vás, běžte.
Když jsem jim to vysvětlil, a tedy to není podvod,
mohu odejít?
Oklamal vás?
- Ne, Výsosti. - Tak proč jste mi nevyhověl?
Myslel jsem, že vám můžu věřit.
Že budete můj člověk, až se zmocním trůnu.
- Zmýlil jsem se ve vás? - Ne, Výsosti.
Potřebuju lidi, kteří umí splnit zadaný úkol!
Ale mám kolem sebe jen břídily. Všechno musím udělat sám.
I v tomto případě to tak asi dopadne.
Jak vypadám?
Obyčejně, Výsosti. Jako obyčejný člověk.
Začíná se mi to líbit.
- Nepoznali vás. - Dobře.
Držte se dál. Nesmějí mě vidět s policistou.
Kdo jste?
- Vévodkyně z Těšína? - Ano.
- Co se vám stalo? - Zavraždili ji.
Zavraždili vás?
Kdo?
- Zatkli toho pravého? - Povězte, kdo vás zabil.
- Někdo tady... - Kdo?
- Následník trůnu? - Jednu ženu už zabil!
Ten tu přece není.
- Určitě jste zatkli toho pravého? - Ano.
Vyšetřovali jste prince? Musí být předán spravedlnosti.
Kouzelnický trik není důkaz. Jak se jmenujete?
- Na tom nezáleží. - Dejte si pozor, co říkáte.
Ta herečka ani nebyla Sofii podobná.
Lidi jsou hlupáci a on to ví. Vodí je za nos.
Sám mlčel. Ta herečka taky neřekla nic pobuřujícího.
Obvinění padla z publika. Samozřejmě si ty lidi najal.
- Nevíte, co to bylo za lidi? - Dnes jsme tam neměli dost mužů.
Na příštím představení je všechny zatknete.
I Eisenheima a jeho pomocníky.
Bude varovným příkladem pro ty, kdo ho chtějí následovat.
Včera jste udělal hloupost.
Nemůžete ho zničit. Nemůžete svrhnout monarchii.
Já ne.
Tak ji už nepřivolávejte. Nepodněcujte ty otázky!
Pane Eisenheime, nechci vás zatknout.
Ano, jsem cynik, ale mají-li vaše kouzla reálný základ,
uznávám, že jste výjimečný. I jako trik je to ohromující.
Máte talent. Nenuťte mě, abych vás musel nechat zavřít.
Slibte mi, že to už neuděláte.
Slibuju, že příště se vám to bude líbit.
- Co chcete? - Nic.
Tak proč ji přivoláváte?
Abych byl s ní.
Abyste byl s ní.
- Jste připraveni? - Ano. Zkoumáme, kudy by mohl utéct.
Nesmí utéct! Hlídejte všechny dveře a okna!
Chci se omluvit za to, jak jsem se zachoval.
Mám pro vás nabídku.
- Já nevím... - Nebudete litovat.
Mám teď dost práce. Nemůžu sedět a čekat jen na vás.
Chápu.
Svěřuji vám správu svých financí a veškerého majetku.
- Veškerého? - Ano. Včetně divadla
a tržby za dnešní představení, kterou vám s díky přenechám.
- Tak co? - Dobře. Platí.
- Nemám to moderovat? - Ne, dneska se jen dívejte.
Promiňte, pane inspektore, jsem Eisenheimův impresário.
Ano, vzpomínám si.
- Co je? Proč je tu policie? - Opatrnosti nikdy nezbývá.
- Chcete zatknout Eisenheima? - To záleží pouze na něm.
Vévodkyně z Těšína!
Proč vás zavraždili?
- Chtěla jsem ho opustit. - Koho?
- Následníka trůnu? - Koho jiného?
Chtěla jsem utéct.
Měla jsem na krku medailonek.
- Teď ho nemám. Je pryč. - Kdo vás zavraždil?
- Byl to korunní princ? - Musíme něco udělat!
Půjdete se mnou!
Jménem Jeho Veličenstva císaře a města Vídně
zatýkám Eduarda Abramowitze alias iluzionistu Eisenheima
za rušení veřejného pořádku,
šarlatánství a ohrožování mocnářství.
Ne...
Přestaňte! Nechte ho!
Najděte ho!
- Kde je? - Byl na jevišti. - Jak ten trik provedl?
- Žádný trik. - Jak? - Nikdo neví.
Sakra!
POMERANČOVNÍK
Můj kočí odvezl meč na policejní velitelství.
Zkusíme, zda do něj patří ten drahokam ze šatů vévodkyně.
Nepochybně ano.
Teď jsem zde a vy se ptáte, co tu tak pozdě dělám.
- Ukradl jste věc patřící císaři. - Proti vraždě je to maličkost.
Sem vaše pravomoc nesahá.
Ano, tady si můžete beztrestně dělat, co chcete.
Nikdo vás nemůže potrestat.
- Jenom jeden člověk. - Kdo?
Císař. Asi nebude chtít předat korunu vrahovi, že?
- Neuvěří vám. - Možná ne.
Ale napsal jsem na generální štáb a všechno jim prozradil.
I váš plán na svržení císaře.
To je bude zajímat. S mou pomocí trůn nezískáte.
Nechcete být policejním ředitelem?
Vídeňským starostou? Baronem? Šlechticem?
To už nepřipadá v úvahu.
Oklamal vás, vy hlupáku. Vodí vás za nos.
Na večírku měl ten meč v ruce, mohl ty kameny uvolnit.
- Byl jste opilý. - Je to trik. Pouhá iluze.
Možná se v ní skrývá pravda.
Zatelegrafujte kočímu, ať ten meč přiveze zpátky.
- Jinak? - Vás zastřelím.
Pak kromě vévodkyně zabijete ještě policejního inspektora.
Můžete spáchat sebevraždu, poté co jste zklamal svého pána.
Vojáci z generálního štábu. Určitě dostali můj dopis.
- Co chcete? - Vůbec nic.
Tak nic nedostanete.
Pánové...
Situace je jasná. Všichni jsou úplně neschopní.
Otec vede říši do záhuby, a nikomu to nevadí.
Chtěl jsem zjednat pořádek, a vy mě za to zradíte!
Všichni ztratíte moc a budete muset odejít.
Vlády se zmocní chátra!
Bude křičet tisíci hlasy, a nikdo nic neudělá!
Já jsem dělal, co jsem mohl! Až příliš.
Přespříliš...
Výsosti, jste tam? Otevřete!
Prosím vás, otevřete.
Jménem vašeho otce žádám, abyste otevřel.
- Musíte otevřít. - Hlupáci.
- Prosím vás, Výsosti. - Už nemůžu.
Už to nevydržím.
Vyrazte dveře!
- Co se stalo? - Následník trůnu se zastřelil.
- Jste vrchní inspektor Uhl? - Býval jsem.
POMERANČOVNÍK
Počkej! Kdo ti to dal?
- Kdo ti to dal? - Pan Eisenheim.
Kdy?
Ukončete nástup! Jízdenku, prosím.
Ukončete nástup!
Až to skončí, odjedete s ní. Já vás pak dohoním.
- Ona zná podrobnosti? - Ano.
Myslíte, že v tom má prsty Eisenheim?
Co to tedy znamená - zemřít?
- Co chcete? - Být s ní.
S ní...
Pane inspektore, ještě něco byste měl vědět.
Máte krásný meč. Smím se podívat?
- Jsi opilý. - Byl jste opilý.
Je to šarlatán, podvodník. Všechno jen předstírá.
To, co jste viděli, je iluze. Pouhý trik.
České titulky Jana Mertinová
PO.ET.A 2007